ПИТСБЪРГ, ПЕНСИЛВАНИЯ
27 ОКТОМВРИ 1984 ГОДИНА
Вървете! Вървете! Мърдайте. - Да се махаме оттук.
Отправят се към "Полар", към главната улица.
Разкарай ги от нас, Мик! - Действам.
Уличката. В твое дясно. - Добре.
Мамка му!
Добре. Добре.
Копеле! Има още! - Мамка му!
Отправят се към 7-ма.
Направи нещо, Кали. Направи нещо.
Следващото дясно. Има тунел. Влез в него.
Пипнахме копелетата!
Да му се не види!
Мамка му!
Какво ти става, Адамс? Какви ги вършиш?
Адамс! Хайде. Какво? Защо спря?
Адамс! Адамс! Адамс, на теб говоря!
Адамс! Адамс!
УИНОНА РАЙДЪР
ДЕЙВИД ХАРБЪР
ФИН УЛФХАРД МАЙЛИ БОБИ БРАУН
ГЕЙТЪН МАТАРАЗО КЕЙЛЪБ МАКЛАФЛИН
НОА ШНАП СЕЙДИ СИНК
НАТАЛИЯ ДАЙЪР ЧАРЛИ ХИЙТЪН
ДЖО КЕРИ ДАКР МОНТГОМЪРИ
КАРА БУОНО
с ШОН ОСТИН
И ПОЛ РАЙСЪР
СТРАННИ НЕЩА
ПЪРВА ГЛАВА ЛУДАТА МАКС
ЛАКОМСТВО ИЛИ ПАКОСТ
Копеле! Копеле!
Имаше полицейско преследване в Питсбърг по-рано тази вечер...
Поредното тъпо пени. - Дъсти, внимавай! Едва не удари Мюс.
Може ли да проверя под възглавниците?
Мамо, моля те. Случаят е спешен.
Кой ти е приятел? Кой ти е приятел?
Обичам те, мамо. Лукас, чуваш ли?
Имам четвърт долар. А ти? - Умножи улова си по 5.
Докато обикаляше наоколо като бездомен безделник,
окосих моравата на Хъмфри. - Старецът има толкова пари?
Обади се на Майк. - Ти се обади.
Трябва да отида да си взема душ, като истински мъж.
Край и излизам. - Майк, чуваш ли? Чуваш ли?
Да. Да, чувам. - Какво правиш на този канал?
Нищо. - С Лукас имаме 6 долара.
Твоят улов колко е? - Мамка му! Още не знам.
Как така още не знаеш? - Чакай. Обади се на Уил.
Какви ги вършиш? - Ще ти ги върна!
Чао! - Майк!
Майк, върни се тук! - В къщата не се тича.
Какво става? - Майк! Майк!
Кретен!
Ще дойда да те взема след 2 часа. Това е 21.00 ч., ясно?
Ако стане нещо и искаш да се прибереш, поискай телефон и се обади у дома.
Недей... - Да ходя или карам колело. Знам.
Добре, но миличък... - Трябва да вървя.
Забавлявай се.
За да надвиеш дракона, използвай магическия меч.
Господи. Тук съм на неразрешена територия.
Долу! Долу! Долу! - Отивам! Отивам!
Отивам! Отивам!
Добре. Млъкнете. Млъкнете. Млъкнете!
Не. Не.
Не! Не! Не! Мразя тази надценена глупост.
Копеле! Боклук!
Не си достатъчно пъргав. Някой ден ще успееш.
Дотогава принцеса Дафни си остава моя.
Все едно. Все още съм пръв в "Сентипед" и "Диг Дъг".
Сигурен ли си?
За кое?
Шегуваш се. Не! Не! Не! Не!
751,300 точки! - Невъзможно.
Кой е Лудия Макс? - По-добър е от теб.
Ти ли си? - Знаеш, че мразя играта.
Тогава кой? - Да, казвай, Кийт.
Ако искаш информация, искам нещо в замяна.
Не. Няма шанс. Няма да излезеш на среща с нея.
Майк, хайде. Дай му среща. - Няма да своднича на сестра си!
За добра кауза. - Не му давай. Знаеш ли какво?
Ще зарази семейството ти с гадния си обрив.
Акнето не е обрив и не е заразно, загубеняк такъв.
Значи съм загубеняк? Няма да излезе на среща с теб.
Колко изкарваш? По 2.50 на час?
Хубава коса. - Подиграваш ли се?
Момчета, виждате ли...
Уил! Добре ли си?
Да. Просто...
Нуждаех се от въздух. - Хайде, твой ред е.
Да си върнем рекорда.
Добро утро, Джим.
Джим, почакай. Трябва да говорим. - Разкарай се от мен.
Наистина трябва да чуеш това. - Разкарай се.
Искам само 5 минути! - А аз среща с Бо Дерек.
Всички искаме разни неща. - Не е за смях, Джим.
Сериозно е. Попаднах на нещо. Казвам ти!
Добро утро, началник. - Добро утро, Мъри.
Имаш ли доказателство за теорията с извънземните?
Вярвам, че е имало и може би още има
руски шпионин в Хокинс. - Руски шпиони!
Те да не са в комбина с извънземните?
Как пасват? Объркан съм.
Говоря за множество доклади за русначе в Хокинс.
Дете? Какво говориш? - Момиче с псионични способности.
Психически. - Което накарало хлапе да се напишка?
Какво момиче? - Не беше шега.
Имаш 5 минути. Нито секунда повече.
Говорих с бивш работник на "Биг Бай", който я видял да троши врата с ум.
Чух историята. Ти чу ли за дебелия с брадата, който минава през комини?
Миналия месец колега на Тед Уилер твърдеше,
че руско момиче с бръсната глава се криело в мазето му.
Тед го отрича. - Това е изненада.
Връзва се. - Изясни ми.
Това момиче е като някакво руско оръжие, нали?
Барбара може да е опитала да помогне, но руснаците ги намерили и отвели...
Чакай. Казваш ми, че Барбара Холанд е отвлечена от руски шпиони.
Отвлечена. Убита. - Убита?
Не схващаш ли, Джим? - Не.
Това потенциално ще има международни последици.
Говоря за руска инвазия тук в Хокинс.
Имаш ли улика за момичето? Виждали ли са я наскоро?
Това са отделни... - Извини ме.
Мерил се обади. Иска да провериш тиквите му.
Казва, че били осквернени от съседа му Юджийн.
Пак заповядай.
Извинявай, но трябва да вървя. Спешен случай.
Даде ми 5 минути. - Предпочитам теорията за извънземни.
Искаш ли съвет? Защо не спреш да измъчваш хората и не се прибереш?
Не измъчвам никого. - Чуй ме - върви си у дома.
Знам, не струва.
Не, не е така.
Не е добро. - Ще бъде.
Трябва само да се преправи.
Може ли да маркирам? - Да.
В първия параграф използваш баскетбола срещу Нортърн
като метафора за живота си, което е страхотно.
Но после ето тук
започваш да говориш за опита на дядо ти от войната.
Не виждам какво ги свързва.
Свързани са, защото...
и двамата сме победили.
Да започна отначало ли? - Не. Искам да кажа...
Кога е крайният срок? - Утре, за ранно кандидатстване.
Ще дойдеш ли да ми помогнеш? - Имаме вечеря, забрави ли?
Господи! - Отменихме миналата седмица.
Не ходи. Работи над това. - Не. Какъв е смисълът?
Успокой се. - Спокоен съм.
Бях откровен. Искам да кажа...
пак ще работя за татко. - Не е вярно.
Не знам, Нанси. Толкова ли е лошо? Има осигуровки, обезщетения - всичко.
Ако приема, мога да бъда наоколо за последната ти година.
Стив. - Ще те наглеждам.
Ще се уверя, че няма да забравиш това хубаво лице.
Нанси, сериозен съм.
Обичам те. - И аз теб.
Кой е този? - Нямам представа.
Би ли погледнала задника му?
Само го виж.
МОМЧЕТО ЗОМБИ
Вижте човешкия мозък.
Знам. Не изглежда внушително.
Дори малко гнусно. Но помислете за това.
Има сто милиарда клетки в това чудо на еволюцията.
Всички работят като една. Не, не съм неясен. Не заеквам.
Сто милиарда.
Това трябва да е новата ученичка.
Наистина. Цялата е ваша. - Чакай. Няма да ти се размине.
Ела горе. Не се срамувай. Дъстин, барабаните.
Клас, моля посрещнете от слънчева Калифорния
най-новият пътник на нашето пътешествие - Максин.
Макс. - Моля?
Никой не ме нарича Максин. Макс.
Лудия Макс. - Добре дошла, Макс.
Здравей. - Здравей.
Имаш ли го в други цветове? Не съм фен на оранжевото.
Трябва да проверя отзад.
Мамка му!
Заради теб ще ме уволнят. - Такъв е планът.
Уволняват те и те назначавам, за да не се крием отзад.
Боб? Трябва да се връщам на работа.
Извинявай. Не мога да спра да мисля за теб.
Чувствам се като тийнейджър. - Аз също.
В училище не знаеше кой съм.
Стига. Трябва да се връщам на работа.
Добре. - Върви да продаваш електроника
и довечера ще гледаме филм. - Джонатан ли ще избира?
Да. - Добре.
Добре. - Добре.
Виж, зелена.
Кажи на Джонатан да не взема страшни филми. Мразя ги.
Значи вчера са били наред? - Наред?
Бяха като за награда. Трябваше да ги видиш.
Никога нямаше да разбера какво е станало.
И после си спомних - Юджийн.
Какво за него? - Оплаква се от мен на всеки.
Защо? - Започна "Избери си тиква".
Държеше се сякаш е търговска марка. Казах му да си наеме адвокат и да види.
Казваш ми, че добрият стар Юджийн
е дошъл тук по тъмно и залял полето с отрова?
Не самият Юджийн. - Някой от работниците му.
Не искам да отправям обвинения. Познаваш ме.
Случи се в деня преди Хелоуин, преди пика на продажбите?
Страшно съвпадение. Страшно е.
Някой работи ли на полето?
Да, майната ти и на теб. - Ела.
Здравей, Нанси. - Благодаря.
Може ли още една? - Да, разбира се.
Ще дойдеш.
"Елате да се натряскате".
Не, няма. - Няма да стоиш сам на Хелоуин.
Това е неприемливо. - Спокойно, няма да съм сам.
Ще ходя по къщите с Уил. - Цяла нощ ли?
Не, няма начин. Ще дойдеш у дома в 20:00 ч.,
ще слушаш Говорещите глави и ще четеш Вонегът или друго.
Звучи ми като приятна вечер. - Джонатан, ела. Кой знае,
може да срещнеш някого.
Господи! Махни тези глупави неща. - Липсваше ми.
Мина един час. - На мен ли го казваш?
Добре. Господи.
Извинявай.
Няма начин да е Лудия Макс. - Момичетата не играят видеоигри.
Дори да е, не можеш да направиш 750,000 точки на "Диг Дъг".
Невъзможно. - Казва се Макс.
И какво от това? - Колко Максита познаваш?
Не знам. - Нула. Толкова са.
Появява се в училище ден след като някой с нейното име бие рекорда.
Шегуваш ли се? - Именно. Трябва да е Лудия Макс.
Кара скейтборд. Готина е.
Готина? Не си разменил и дума с нея.
Няма нужда. Погледнете я. Мамка му, изгубих мишената.
Там.
Готово. Ето така.
"Спрете да ме шпионирате, откачалки."
Мамка му. - Уилям Байърс.
Майка ти е тук.
Мислите ли, че е добре? - Винаги е странен, когато влиза.
Не знам. Днес е мълчалив.
Винаги е такъв.
Чувстваш ли се по-добре?
Уил?
Да. Да, извинявай.
Какво говорихме? Престани да се извиняваш.
Извинявай. Искам да кажа - знам.
Чуй ме - няма за какво да се тревожиш.
Кажи им какво си почувствал снощи и какво си видял.
Ще бъда там през цялото време. Всичко ще бъде наред. Нали?
Добре.
Здравей, приятел. - Здравей.
Сър Уил, как си? Мама. Татко.
Нека погледна какво става тук.
Виждам, че си свалил килограм от последния път.
Сигурно си правиш място за сладкишите на Хелоуин.
Какъв е любимият ти от бонбоните, ако трябва да избираш един?
Не знам. - Хайде.
Ако е на живот смърт?
"Рийзес Пийсес". - "Рийзес Пийсес"
Добър избор. Добър избор. Аз предпочитам "Маундс",
но фъстъченото масло и шоколада го бият.
Кажи ми какво става с теб. Кажи ми за кризата.
Приятелите ми бяха там, а после изчезнаха
и отново бях там. - В Огледалния свят?
Какво стана после? - Чух шум
и излязох навън, но стана по-лошо.
Как по-лошо? - Имаше буря.
Как се почувства, когато видя бурята?
Почувствах се вкочанен.
Сърцето? - Просто вкочанен.
От студ ли? На допир?
Не. Както се чувстваш, когато си изплашен
и не можеш да дишаш, да говориш или правиш нещо.
Почувствах това зло сякаш ме гледаше.
Било е зло?
Какво мислиш, че искаше злото?
Да убива.
Да те убие? - Не мен.
Всички останали.
Ще бъда откровен с вас. Ще се влоши, преди да се подобри.
По-лошо? Имаше две кризи този месец.
Вероятно ще има още до края на месеца.
Нарича се ефект на годишнината. Виждали сме го при военни.
Годишнината от събитие връща травматични спомени.
Разгръща неврологичните задръжки.
Какво значи това за детето? Ще има още кризи, кошмари?
Да, това. Може би промени в личността.
Може да е ядосан, да напада. - Какво да правим, когато стане?
Добре. От това, което знаем за посттравматичния стрес...
а ние все още се учим, трябва да се държите нормално.
Бъдете търпеливи с него. Не го притискайте да говори.
Оставете го да води. - Извинете. Казвате, че ще се влошава,
а ние да се правим, че не става така? - Знам, че звучи безсмислено,
но ви уверявам, че е най-доброто, което можете да направите.
Разбирам какво сте преживели през миналата година. Ясно ми е.
Но тези хора са изчезнали. Изчезнали са. Ясно?
Ако ще преодоляваме това,
искам да осъзнаете, че съм на ваша страна.
Искам да ми се доверите.
"Вярвайте ми." Шегуваш ли се? - Да, знам.
Но този човек е завършил университет.
Посттравматичните неща, за които говори, са реални.
Той ще се оправи.
Как е Боб Мозъка?
Не го наричай така. - Извинявай, стар навик.
Добре е. Разбираме се. - Добре. Радвам се за теб.
Наистина.
Ако нещата се влошат, обади се първо на мен.
Обади ми се. - Добре.
Готови са за вас, г-не.
Пати. - Сам.
Добър ден, г-не. - И днес ли е горещо?
Никога не се изтърква, сър.
Още ли няма следа? - Никаква.
Да му се не види. Майка ми ще ме убие.
Прибери се. Ще те потърся, ако дойде.
Добър опит. Искаш да ме разкараш, за да направиш ход.
Защото си страшен. - Точно така.
Няма да устои на тези перли.
10 ч. 10 ч. - Какво?
Спорят. - Боже мой.
Виждам. Не знам за какво ти е това.
Господи. Толкова си тъп.
Тя е невероятна.
Тя е...
Лудата Макс. - Лудата Макс.
След вечеря искам да взема твои играчки за дворната разпродажба.
Добре. - Два кашона.
Два кашона. - Чу ме.
Нямам против да дадеш две, но те са със сантиментална стойност.
Сантиментална? - Парчета пластмаса.
Вече ми взе Атарито. - Ако не искаш да губиш повече,
да не беше крал от Нанси. - Не съм - заех.
И не беше нагрубил г-н Ковалски миналата седмица?
Или плагиатствал есето? Или графитите?
Всички правят графити. - Ако скочат от скала, и ти ли?
Знаем, че имаше тежка година, Майкъл, но бяхме търпеливи.
Това не е първо нарушение. Нито дори трето.
20-то е. На скамейката си, синко.
Ако аз ти бях треньор, щеше да имаш късмет да си в отбора.
Две кутии. Две.
Добре. Готова ли си?
Да.
Добре.
Съжалявам, че не съм сготвила.
Щях да изпека зитито, което харесвате,
но изгубих представа за времето и преди да се усетя "Господи, 5 е."
Няма проблем. Страхотно е. - Да. Обичам КФС.
Забелязах табела "Продава се" в задния ви двор.
На съседите ли е...
Ти ли искаш да им кажеш? - Давай.
Наехме човек на име Мъри Бауман. Чували ли сте за него?
Не. - Не мисля.
Беше разследващ журналист за чикагския "Сън Таймс".
Известен е. - Сега е на свободна практика
и се съгласи да поеме случая. - Това е страхотно.
Не, наистина... Това е страхотно, нали?
Какво значи това?
Ще направи това, което мързеливото копеле Джим...
Извинете.
Каквото полицията в Хокинс не можа да свърши.
Значи, че имаме истински детектив по случая.
Значи...
че ще намерим нашата Барб.
Ако някой може да я намери, това е той.
Вече има следи. Струва си всяко пени.
Затова ли продавате къщата? - Не се тревожи. Добре сме.
Повече от добре. За първи път от доста време, имаме надежда.
Извинете ме. Веднага се връщам.
Направо да си оближеш пръстите.
Ел, там ли си? Ел?
Аз съм - Майк.
Ден 352, 19:40 ч.
Все още съм тук.
Ако си там, кажи нещо. Или ми дай знак.
Няма да казвам нищо. Искам да знам дали си добре.
Толкова съм глупав.
Майк.
Майк? - Ти ли си?
Да, аз съм, Дъстин. Каквпо правиш пак на този канал?
Опитвам се да се свържа цял ден. Бяхме прави. Макс е Лудия Макс.
Да. Зает съм.
Какво ще правим? - Придържаме се.
На Майк няма да му хареса. - Не сме под диктатура.
Демокрация е. - Ами ако Макс откаже?
Как би могла да откаже на тези?
Казах ти да спреш с това. - До утре.
До по-късно.
Мюс!
Мюс.
Спри. Спри! - Какво?
Свиквай, това е бъдещето. - Остави го и ми дай чиста купа.
Здравей, приятел. Не знаех каква ще искаш, затова взех различни.
Избери си. - Каквото искаш.
Добре.
Над какво работиш?
Момчето-зомби? Кой е момчето-зомби?
Аз. - Някой те е нарекъл така ли?
Можеш да говориш с мен. Знаеш го, нали?
Каквото и да е станало. Хайде, говори с мен.
Спри да се държиш така. - Какво? Как?
Като всички останали. Сякаш не съм наред.
Какво говориш? - Мама, Дъстин, Лукас. Всички.
Държат се сякаш ще се счупя. Сякаш съм бебе и не мога да се справя.
Не ми помага. Само се чувствам като особняк.
Не си такъв. - Да, такъв съм.
Такъв съм.
Знаеш ли какво? Прав си.
Ти си особняк.
Какво? - Не, сериозно, особняк си.
Но какво? Искаш да си нормален ли? Искаш ли да бъдеш като останалите?
Това е най-хубавото. Аз съм особняк. - Затова ли нямаш приятели?
Имам приятели, Уил.
Тогава защо все се мотаеш с мен?
Защото ти си най-добрият ми приятел.
По-добре да съм най-добър приятел със зомби, отколкото със скучен.
Разбираш ли ме?
Добре, виж...
С кого би бил приятел? С Боуи или Кени Роджърс?
Именно, не е състезание.
Никой нормален не е постигнал нищо значимо на този свят.
Разбра ли?
Някои хора като Кени Роджърс. - Кени Роджърс.
Обичам го.
Какво е толкова смешно? - Нищо.
Г-н мама. Чудесно!
Мама къде крие памперсите?
Страхливци.
Всичко е наред. Остави го.
Сигурно е просто шега.
Добре. - По дяволите.
Остави го. - Човече!
Какво говорихме?
Няма сигнал.
Какво? - Няма сигнал.
8-1-5 е. Закъсня.
Изгубих представа за времето. Другия път ще сигнализирам.
И е 20:15, а не 8-1-5.
Осем и петнадесет. - Какво говорихме?
Първо вечерята, после десерта. Винаги.
Това е правило.
Нали?
Да.
Превод: The Evil Queen subs.sab.bz